Översatt av Sarastriz
källa: undertexter för fler svenska undertexter.
Är du redo?
- Så mycket jag kan bli. - Då kör vi.
Vi spelar "Vem vill bli miljonär".
Vem skrev frasen, "Ingen människa är en ö"?
John Donne? John Milton?
John F. Kennedy?
Jon Bon Jovi?
Jon Bon Jovi. För enkelt.
Och, om jag får säga det, fullständigt skitsnack.
Enligt min åsikt är alla människor öar.
Dessutom så är detta precis rätt tid att vara en.
Det här är öarnas tidsålder.
För hundra år sedan var du beroende av andra människor.
Ingen hade TV eller CD eller DVD eller video-
-eller espressomaskiner.
De hade faktiskt ingenting som var särskilt coolt.
Men nuförtiden-
-kan du skapa dig ett eget litet öparadis.
Med de rätta sakerna och med rätt attityd-
-kan du bli solbränd, tropisk, en magnet-
för unga svenska turister.
"Hej, det är Kristina. Du har inte hört av dig!?"
"Jag hade urtrevligt förra helgen. Så ring mig, okej? Hej då."
Jag gillar att tänka mig att jag kanske är den typen av ö.
Jag anser att jag är ganska cool.
Jag ser mig själv som Ibiza.
Det finns människor som har det bra i sina liv.
Jag har just insett att jag inte tillhör dem.
Jag passar bara inte in.
Jag passade inte in i min gamla skola.
Och jag passar definitivt inte in i min nya.
Jag har hört att vissa barn undervisas i hemmet av sina föräldrar.
Mamma skulle aldrig kunna göra det, om jag inte betalade henne för det-
-för vi är ensamma och hon arbetar.
Hon tjänar 400 pund i veckan.
Hur skulle jag kunna fixa fram så mycket pengar?
Kanske, om jag var som den där filmkillen, Haley Joel Osment-
-så kunde jag betala henne så mycket.
Men om det betyder att jag måste vara bra på att spela teater, så är det bara att glömma.
00:02:47,125 --> 00:02:48,377 Jag är skitdålig på att spela teater.
För jag hatar att ställa mig upp och prata inför folk.
Så jag är i stort sett tvungen att gå till skolan.
Den dystra sanningen är, att precis som alla andra öbor-
-måste jag då och då besöka fastlandet.
Här är Imogene. Du kan hålla henne om du vill.
Det är... jaha, okej.
Jag har henne...underbart.
Ja, hon är...förtjusande.
Jag vet, visst är hon.
Sanningen att säga, så är jag urusel på det här.
Det är bäst att du tar henne.
Hon kunde ha varit din om du bara hade skärpte till dig lite.
Ja...tänka sig.
Vad fint ni har det här hemma.
Barney, Barney, Barney.
Hälsa på Will, Barney.
Åh nej. Här kommer självaste Antikrist.
Hej, Barney. Hur mår du?
- Han är fantastisk. - Ja...
Och hur är det med dig, Will? Börjat längta efter egen familj än?
Jag skulle hellre käka upp en av Barneys använda blöjor.
Inte precis. Det är ganska okej som det är.
Men snälla nån, Will.
Vad menar du med det? "Snälla" vad?
Titta på dig själv!
Du är 38 år och har aldrig haft ett jobb-
-eller ett förhållande som varat längre än två månader.
Jag skulle inte precis vilja kalla det för okej.
Jag tycker att du är en ren katastrof.
Vad har ditt liv för mening?
Helvete! xxxxxxxxxxxxxxxxxxxxxxxxxxxxxxxxxxxxxxxxxxxxxxxxxx
Du har rätt. Det finns antagligen ingen mening med mitt liv.
Tack för att du påpekade det.
Anledningen till att vi ville att du skulle komma hit idag, var att vi ville fråga dig om en sak.
Skulle du kunna tänka dig att bli Imogenes gudfar?
- Menar ni allvar? - Ja.
Jag är verkligen rörd-
-men ni skojar väl?!
Jag kan inte tänka mig en värre gudfar för Imogene.
Ni känner ju mig. Jag kommer att tappa henne på dopet...
Jag kommer att glömma bort hennes födelsedagar ända tills hon fyller 18-
-då jag bjuder ut henne och super henne full-
-och kanske, sån som jag är, försöker få henne i säng.
Jag är allvarligt talat ett mycket dåligt val.
Vi vet. Jag trodde nog bara att du hade några dolda djup också.
Nej, nej. Där har du alltid haft fel!
Jag är verkligen så här ytlig.
Då var vi framme.
Du vet att du inte behöver följa mig till skolan längre, mamma.
Jag hittar nu.
Men jag kanske gillar att följa dig till skolan.
Okej.
Vem är du?
Jag är Jag.
Och vad är du inte?
Ett får.
Bra. Hur låter ett får?
Marcus?
Jag älskar dig.
Kolla.
Jag älskar dig med.
Jag älskar dig, Marcus!
Älskar dig!
Kolla på honom!
Även om jag inte kunde acceptera erbjudandet-
-att bli deras barns gudfar-
-så lät jag dem ordna en träff med Angie, en ganska snygg arbetskamrat till Christine.
Men typiskt för dem, så glömde de att berätta en sak för mig.
Det finns en sak som du inte vet om mig.
Jaha?
Något spännande?
Ja, jag tycker det.
Jag har en son på tre år.
Jag kände för att kasta min servett på golvet, välta bordet och springa därifrån.
Strålande. Jag älskar barn.
Jag gillar att busa runt med dem-
-och göra barnsliga saker.
Jag hade blivit besviken om du inte haft barn.
Varför säger du så?
Fan vet.
Mest för att det lät artigt och vinnande.
För att jag älskar barn jättemycket. De är så underbara.
Vad i helsike säger du, idiot?
Hon kan aldrig tro på det där skitpratet.
Men det gjorde hon.
Under de kommande veckorna var jag plötsligt Will, den fantastiske.
Hennes barn föll för mig direkt. Mest för att jag på vårt första möte-
-tog med honom på zoo och höll honom upp och ner i fötterna.
Jag skulle önska att relationer med riktiga människor kunde vara så enkla.
Vet du att du är underbar!
Jag insåg ganska fort att för ensamstående mammor,-
-speciellt de som tidigare behandlats dåligt-
-och slutligen övergivits av sina barns pappor, så blev du i jämförelse--
Du är en underbar människa.
Nej, det är jag inte alls.
Men det tar på krafterna att vara underbar hela tiden.
Till slut började jag fråga mig själv om Angie egentligen var den person jag letade efter.
En kväll, till exempel, var hon sen till den nya IMAX filmen, för att barnvakten inte hade dykt upp.
- Förlåt. - Det gör ingenting.
Sånt stör mig.
- Är allt okej? - Ja.
Men det fanns större problem.
Hon kunde inte sova över hemma hos mig, och hon hade varken DVD eller kabel-TV.
Så vi tvingades alltid att titta på nån skitfilm gjord för TV om ett barn med leukemi.
"Jag är rädd för att vi inte kan göra något mer."
"Herregud! Nej! Snälla, nej!"
Jag skulle bli tvungen att göra slut.
Men efter att ha varit "Will den fantastiske"-
-så var det inte särskilt lockande att gå tillbaks till rollen som Will den opålitlige-
-den emotionellt handikappade skitstöveln.
Ursäkta?
Gör du slut med mig!? Din-
-självupptagna skitstövel!
Jag fattar inte att jag ödslade så mycket tid och energi på dig!
Din usla, ytliga förlorare!
Will...
Då hände något magiskt.
Jag är så ledsen.
Jag tror inte att det här fungerar. Det beror inte på dig.
Du har varit underbar. Det är jag.
Eller min situation med Louie och hans pappa.
Jag är inte redo att ge mig in i en ny relation ännu.
Jaha.
Förlåt.
Jag tror jag förstår.
Du är en underbar man, Will.
Jag hade aldrig sett en kvinna gråta utan att känna skuldkänslor förut.
Hon ville till och med att jag skulle förlåta henne! Det kändes helt fantastiskt.
Du behöver absolut inte känna någon skuld. Jag menar det.
Så det var slutet på historien med Angie, men början på en helt ny inriktning.
Ensamstående mammor.
Varför hade ingen berättat om dem förut?
Passionerad sex, en massa egostimulering och en skuldfri utgång.
Det måste finnas tusentals som bara väntar på en trevlig kille att ligga med och sen göra slut.
Sagolika, sexiga, härliga ensamstående mammor.
Får jag ta chokladpuffar?
Nej, det är inte söndag.
Gråtandet hade börjat igen. Det gjorde mig rädd-
-för nu var det på morgnarna.
Det hade aldrig hänt förut.
Jag kunde bara inte förstå det. Ingen hade dött.
Hon hade sitt jobb som musikterapeut, som är ett slags lärare för sjuka barn.
Så vi hade tillräckligt med pengar till mat och sånt.
Ska jag göra min frukost själv?
Nej, jag gör den ju.
Ska det bli kul att gå till skolan idag?
Idag, ska ni lära er att flytta-
-decimalkommat när ni multiplicerar med 10-
-100 och 1000.
Tack så hemskt mycket, Marcus.
Hej, Nicky. Hej, Mark.
- Ska ni till Dataklubben sen? - Kanske. Marcus--
Madonna! Kom igen och sjung en sång för oss!
Det skulle du gilla, va?!
De är Spice Girls eller nåt. De är ju tre.
Ja, just det. Hallå, Spice Girls.
Det var ditt fel att jag blev av med min fotboll.
Marcus, vi vill inte att du är med oss längre.
- Varför inte? - Jo, på grund av dem.
- De har inget med mig att göra. - Jo, det har de.
Vi hade aldrig några problem med dem innan vi började vara med dig.
Nu blir det bråk varenda dag.
Sen så tycker alla att du är konstig.
Bara lite, men ändå.
Okej.
Hej då.
Där ser ni.
Jag hade det skitjobbigt hemma och skitjobbigt i skolan.
Det var lätt att komma fram till att ensamstående mammor var framtiden-
-men den frustrerande sanningen var att jag inte hade deras telefonnummer.
- Hej, pappa. - Hej.
Var höll de hus?
"SPAT, ensamstående föräldrar, ensamma tillsammans. Fredagar kl 14 på Woodbridge Chapel."
Jag är en ensamstående pappa med en pojke på två år.
SPAT.
Det här var spännande.
En potentiell guldgruva av ensamstående mammor.
Jag kan se de underbara varelserna framför mig, sanslöst berusade-
-helt utan tankar på sina bekymmer, redo att rocka loss.
Det var när jag var gravid i sjunde månaden.
När jag väl fött barnet, var han redan på Mallorca med en annan kvinna.
Det var inte ens densamma som han bedrog mig med från början.
För mig var det veckan innan förlossningen.
Han sa att jag blivit för tjock.
Min låg med sin sekreterare.
Vilken klyscha!
En sak kan jag säga säkert: Män är svin!
Efter cirka tio minuter-
-var jag beredd att kapa av min egen penis med en kökskniv.
Jag!
Ja.
Jag har en tvååring. Ned.
Han har blåa ögon och håret har en slags sandfärg-
-och han är ungefär 70 centimeter lång.
Hans mamma lämnade oss.
- Verkligen? - Ja.
Ja, jag menar, självklart kom det som en stor chock-
-för vi var så lyckliga, förstår ni.
Sandras neurologpraktik hade just kommit igång-
-och sen en dag var hennes väskor packade och min bäste vän väntade utanför-
-i sin Ferrari.
Ja... Modenan ni vet?
Den där supersportmodellen där man kan se motorn genom bakrutan?
- Så du blev dumpad? - Ja.
Får jag fråga om ditt ex alls träffar Ned?
Ursäkta, jag uppfattade inte ditt namn.
Suzie.
Nej, hon träffar honom inte särskilt ofta.
Hur klarar han det?
Han är en väldigt snäll liten pojke.
Väldigt modig.
De har otroligt stora resurser, eller hur?
Häromdagen när jag satt och tänkte på mitt ex-
-så kom han och kröp upp i mitt knä och la sina små runda armar runt halsen på mig och sa:
"Pappa, du måste hålla ut."
Herregud, det är helt otroligt av en tvååring!
Är det?
Ja, han är väldigt speciell. Väldigt, väldigt speciell.
Ibland känns det som om han är den som tar hand om mig.
Lär mig om hur världen fungerar.
Ursäkta.
Tack.
Herregud, vilken föreställning! Jag lurade till och med mig själv!
Känns det okej?
Ja, perfekt, tack.
- Litar du på mig? - Självklart.
Mot slutet av kvällen hade jag en date inbokad.
Ensamstående föräldrar, ensamma tillsammans!
En för alla, alla för en!
Det enda problemet var att jag också hade en påhittad tvåårig son!
Min date var en SPAT-picknick i Regents Park, dit alla skulle komma med sina barn.
Sorgligt nog kunde inte Ned komma med.
Hans mamma hade dykt upp i sista stund och hämtat honom.
- Vad synd! - Ja.
Stackars dig.
- Jag tar den. - Det här är Megan, förresten.
Hej Megan!
Jaha.
En kompis till mig från SPAT mår inte så bra-
-så jag sa att vi kunde ta med hennes barn på vår picknick.
- Är det okej? - Ja.
Ju fler desto bättre, eller hur?!
Kom igen, slöfock!
Jag hatade den där SPAT-skiten.
Mammas kompis Suzie var väl ok, men nu var det den där dumskallen också-
-som ville få ihop det med henne.
Marcus, Will. Will, Marcus.
Hallå där.
Så där ja.
Träng ihop er allihopa. Kolla vad Ned skräpat ner bilstolen.
Vad synd att han inte kan komma med.
Så vad sysslar du med?
Jag?
Det började bli för många lögner att hålla reda på så jag sa sanningen.
- Ingenting. - Jaha, men före det?
- Hur menar du? Före ingenting? - Ja.
Då gjorde jag ingenting.
Har du aldrig arbetat?
Jag har jobbat någon enstaka dag då och då men annars inte.
Knäppt, va?
Det är--
Strålande.
Åh herregud, jag skulle bli tvungen att berätta det för henne.
Det var faktiskt så att min pappa skrev en sång-
-1958 och det är en ganska känd sång-
-och jag lever huvudsakligen på royalties från den.
Känner du till Michael Jackson?
Han tjänar en miljon pund i minuten.
Det blir 60 miljoner pund i timmen.
Jag tjänar inte en miljon pund i minuten.
- Inte i närheten, sorgligt nog. - Hur mycket tjänar du då?
Marcus!
Jag började undra om vi skulle bli tvungna att tillbringa hela dagen med den här underliga killen.
Vad är det för sång då?
Om du kan leva på den, så borde vi ha hört den.
Det är "Santa's Super Sleigh."
Gode gud, sjung den inte.
Jag antar att folk gör så hela tiden.
Nej, jag tror att ni två är de första.
Ursäkta mig, men jag fattar inte. Hur tjänar du pengar på den?
Måste de som sjunger julsånger betala dig 10 procent?
De ska göra det, men det är svårt att alltid få tag i de jävlarna.
Hur ofta passar du honom, Marcus?
Lite då och då.
Hans mamma är lite ur balans ibland.
Du kallar det ur balans, jag kallar det knäppt.
Hon är inte knäpp, Marcus. Hon behöver bara ta det lugnt en helg.
Vi ska ha en trevlig picknick och när du kommer hem så är hon helt utvilad.
Herregud! Vad i helvete är det här?
Min mammas hembakta bröd.
Det ser gott ut.
Nej, det är det inte. Det är nyttigt.
Du saknar honom, eller hur?
Vem?
Ned!
Ja.
Ja, väldigt mycket.
Han hade älskat det här.
Jag tror att jag har dödat en anka!
Jag skulle bara mata den.
Vad är det som flyter brevid den i vattnet?
Är det din mammas bröd?
Du hade inte behövt kasta i hela limpan! Den skulle ju ha dödat mig med.
Är det ni som kastat jäkligt stora limpor på ankorna?
Ja, han gjorde det. Men jag har sagt åt honom att sluta nu.
Du vet, pojkar är pojkar och allt sånt.
Så han dödade den?
Nej, ursäkta, jag måste ha missförstått dig. Ankan var redan död.
Han kastade brödet för att försöka sänka kroppen-
-för Megan här blev upprörd av den.
Marcus skulle aldrig döda en anka. Eller hur, Marcus?
Nej, jag älskar ankor. Det är mitt favoritdjur efter delfiner.
De kan döda hajar med bara nosen.
Jag får vada i och hämta upp den.
Jag hoppas att det inte är någon slags epidemi, eller så.
Jag tror att vi klarade oss undan där, kompis.
Ja, ja.
Marcus?
Mamma.
Den där dagen, döda-ank-dagen, var då allting började.
Den där killen, Will, bara följde med oss in och jag sa inte åt honom heller.
Efteråt förstod jag att jag inte på något sätt kunde ha varit nervös just då-
-för just då visste jag ingenting och det fanns ingenting att vara nervös för.
Men sen stack jag nyckeln i låset och öppnade dörren-
Är du påklädd?
-och en ny del av mitt liv började.
Pang!
Herre jävlar.
Åh, gode gud.
- Will, ring efter en ambulans. - Marcus, var finns telefonen?
Var finns telefonen?
Det var hemskt...hemskt.
Men att köra snabbt bakom ambulansen var fantastiskt.
Hon är vid medvetande.
Hon var okej i ambulansen.
Hon frågade efter dig, Marcus.
Vad snällt av henne.
Lyssna nu, du vet att det här inte har någonting med dig att göra?
Jag menar att du inte är anledningen till att hon--
Det är inte ditt fel att hon är här. Eller hur, Will?
Ja, det stämmer.
Jag ska hämta lite vatten åt dig.
- Jag kan hämta det. - Nej, stanna du.
Din mamma kommer att bli bra igen.
Ja, jag antar det.
Det är ju inte det jag tänker på, eller hur?
Jaha, du menar att du är rädd att hon ska försöka igen?
Kan du hålla tyst?!
Varsågod, varmt och äckligt.
Är ni här med Fiona Brewer?
Ja, jag är hennes väninna, Suzie.
Det här är Marcus och Will.
Hon har återhämtat sig bra, men vi behåller henne här över natten.
Jag ska ordna ett intyg från miss Brewer så att pojken kan stanna med er två i natt.
Okej.
Jaha, hem till dig eller mig?
Ursäkta.
Okej.
- Jag borde åka hem till Ned, antar jag. - Jag tar den där.
Okej.
Sammantaget så var allt det här ganska intressant.
Jag ringer dig.
Men jag skulle inte vilja göra om det varje kväll.
Vi ses snart igen.
Saken är den, att om en människas liv är som en tv-show-
-så är jag stjärnan i "The Will Show".
Och "The Will Show" var inte ett drama för en ensemble.
Gäster kommer och går, men jag är där som ständig gäst.
Det gällde mig och bara mig.
Om Marcus mamma inte kunde klara av sin show-
-om hennes tittarsiffror sjönk, så var det sorgligt, men ändå hennes problem.
Den här ensamstående-mamma-idén var ändå lite väl komplicerad för mig.
Jag fick brevet...tack.
Åh, herregud, det hade jag glömt.
Hade du glömt?
Har du glömt ett självmordsbrev?
Jag trodde inte jag skulle behöva komma ihåg det heller!
Läste du den delen där jag sa att jag alltid kommer att älska dig?
Det är väl lite svårt för dig att älska mig när du är död?
Förlåt.
Jag förstår att du är arg, Marcus.
Jag känner inte längre som jag gjorde igår, om det är någon tröst?
Vadå?
Har det bara försvunnit nu, alltihop?
Nej, men-
-just nu så mår jag mycket bättre.
"Just nu" räcker inte för mig.
Jag märker att du mår bättre just nu. Du sätter på tevatten.
Men sen då, när du druckit upp ditt te? Vad händer när jag måste gå till skolan?
Jag kan inte stanna här och vakta dig hela tiden.
Jag vet.
Vi får ta hand om varandra, du och jag.
Plötsligt så insåg jag att två människor inte räcker.
Man behöver en uppbackning.
Om man bara är två och en faller ifrån-
-så är man ensam.
Två är inte ett tillräckligt stort antal.
Man behöver minst tre.
- Tre vad? - Ingenting.
Men jag hade fått en jättebra idé.
Det viktigaste med ölivet är att själv regissera dina egna aktiviteter.
Nyckeln är att tänka sig dagen i tidsenheter-
-där varje enhet inte består av mer än 30 minuter.
Hela timmar kan bli något avskräckande-
-och de flesta aktiviteter tar bara cirka en halvtimme.
Ta ett bad: en enhet.
Se på "Countdown":
Okej...
En enhet.
Webbaserad forskning:
Två enheter.
Träning: Tre enheter.
Få håret snyggt rufsat: Fyra enheter.
Det är helt otroligt hur snabbt dagen fylls ut.
Ofta undrar jag, helt ärligt-
-om jag någonsin skulle hinna med att ha ett arbete.
Hur lyckas folk klämma in det?
Ja, det är Will.
- Det är Marcus. - Ursäkta?
Det är Marcus.
Marcus?
Jaha, Marcus...hej.
Hur fick du mitt nummer?
Från Suzie.
Jag tänkte att du skulle vilja ta med mig ut på lördag.
Varför tänkte du det, Marcus?
Suzie sa att vi gick bra ihop.
-Gjorde hon? -Ja.
- Sen så sa du "vi ses snart". - Vad sa du att jag sa?
"Vi ses snart".
Kvällen du skjutsade hem oss, minns du inte? Då sa du "vi ses snart".
Det här är verkligen snart, Marcus.
Saken är den, att mitt liv är ganska fullbokat just nu.
Varför? Jag trodde inte att du gjorde någonting alls.
Jag har Ned och en massa saker att ordna med.
Jag borde faktiskt ge mig iväg till dagis nu på en gång.
Vad är det som låter?
En gräsklippare.
Så tidsmässigt är det inte särskilt--
Förresten, vänta ett tag.
Bara en sekund, är du snäll.
Men sen så tänkte jag, varför inte?
Varför inte ta med den lille stackaren ut på en bit mat?
Jag kunde vara farbror Will. Den coola farbror Will, Barnens kung.
Okej, Marcus. Kör till..
Jag kommer om min mamma får följa med.
Hon har inga pengar så vi får ta något billigt ställe eller så får du bjuda.
Överdriv inte nu, Marcus.
Varför skulle jag det? Vi är fattiga, du är rik, du får betala.
Du kan ta med din son också, det är helt okej för mig.
Så generöst av dig.
Fint, kom förbi runt halv ett.
Kommer du ihåg var vi bor?
Lägenhet två, 31 Craysfield Road, Islington, London, N12SF.
England, Världen, Universum.
- Ja. - Marcus?
Fiona, hur mår du?
- Jag menar, hur känns det? - Min mage mår bra.
Bra.
Det är fortfarande lite knäppt allting.
Sånt här försvinner inte bara över natten, eller hur?
Nej.
Om mamma skulle lyckas få Will att gifta sig med henne-
-så måste hon sluta med sina skämt.
Hon var åtminstone snygg.
Jag hade lyckats få henne att ta den den där fina håriga tröjan-
-och örhängena hon fick av sin kompis som stack till Zimbabwe.
Ungen verkade tro att det här var en date.
Och hans mamma, hon var uppenbarligen helt galen-
-och såg ut som hon var utklädd i någon slags Yetikostym.
Det här fick lov att gå fort. Vi skulle definitivt inte beställa förrätt.
Jag börjar med kronärtskocka, tack.
Sen tar jag svampomelett med pommes frites och en cola.
- Jag tar en vegetarisk tallrik. - Vi är vegetarianer.
Det hade jag aldrig trott.
Jag tar en biffsmörgås, tack.
Det här gick ju jättebra.
Jag undrar om vi ska flytta in hos Will eller till något helt nytt ställe.
Jag visste ju helt klart att sången snart måste ta slut-
-och att jag snart skulle vara hemma igen, nerbäddad i sängen.
Jag visste det men kunde inte tro på det.
Jag måste ha blivit helt galen. Jag ville ju bara gå ut med Suzie.
Det här måste vara mitt straff.
Det hemskaste var när de slöt ögonen.
Kom och sjung med oss, Will.
Jag måste faktiskt gå nu.
Det är det som är problemet med välgörenhet, man måste tro på det man gör.
Man måste tro på vad man gör för att kunna hjälpa människor.
Som den gången jag var frivillig i ett soppkök-
-och nästan inte klarade av det.
Eller den gången på Amnesty International.
Visste du att man får sju års fängelse i Burma om man berättar roliga historier?
Nästa gång du skrattar, så tänk på Pa Pa Lay, den Burmesiske stand up-komikern.
Vi står inför att avgörande läge nu i vår kamp för mänskliga rättigheter-
-som har skymfats grovt av den styrande juntan.
Vi behöver ditt stöd nu mer än någonsin.
Tillsammans kan vi verkligen påverka.
Du skojar! Och vad sa din pojkvän om det?
Vänta ett ögonblick. Du har ingen pojkvän, säger du?
Snacka om övergrepp mot de mänskliga rättigheterna.
Jaså, det säger du? Du ligger i badet nu?
Du måste tro på saken om du ska kunna hjälpa människor.
Fiona trodde på "Killing Me Softly".
"Killing Me Softly" betydde något för henne och se vart hon hamnade.
Jag trodde inte på någon, någonting eller någon större mening.
Jag vet att det garanterar mig ett långt och depressionsfritt liv.
Ändå hade jag en konstig känsla under de närmaste dagarna.
Som någon slags närvaro som lurade i mitt undermedvetna.
Jag tyckte inte om det.
Du har inget barn, va?
Vadå?
Du har inget barn, eller hur?
Så klart jag har! Vad pratar du om?
Nej, det har du inte.
Jag har spionerat på dig och du har inget barn.
- Vad spelar det dig för roll? - Ingen alls.
Förutom att du ljugit för mig, min mamma och min mammas väninna.
- Får jag komma in? -Nej.
Varför inte?
För att jag är upptagen.
- Vad gör du då? - Jag tittar på TV.
Jag kan titta ihop med dig om du vill.
Tack för erbjudandet, men-
-jag brukar klara av det själv, tack.
Har du inga läxor eller något att göra?
- Vill du hjälpa till? -Nej, det var inte så jag menade.
Jag tycker att du ska gå hem och göra dina läxor.
Vi kan göra en överenskommelse?
Jag berättar inte för någon att du inte har ett barn om du går ut med min mamma?
Vill du verkligen att din mamma ska gå ut med en sån som jag?
Det är inget fel på dig.
Visst ljög du, men förutom det så verkar du helt okej.
Och hon är ledsen. Jag tror att hon skulle vilja ha en pojkvän.
Jag kan inte bara gå ut med någon-
-för att du vill det. Jag måste tycka om personen också.
- Vad är det för fel på henne då? - Det är inget fel på henne, bara metoden.
Det är inte så det-- Jag tänker inte diskutera det här med dig.
Gå nu.
Okej, men jag kommer tillbaka.
Åh, vad rädd jag blir!
Det var det bästa jag kunde komma på, "Vad rädd jag blir."
Men på sätt och vis så stämde det.
Okej, det var allt. Tim, hejdå.
- Hej då, Jill. Hej då, Carol. - Hej då.
Och ifrån mig, "arrivederci".
Tack, vi ses.
Hej, allihopa. Välkomna till spelet "Countdown".
Kommer du ihåg igår, Carol, då jag avslöjade för en tacksam nation-
-att vår gäst, Tom O'Connell...
- Ja. - Som alla andra, ändrar han sig varje program.
Men han är så...
- Verkligen? - Ja.
Ett annat ord för "Hostia", tror jag.
Ja, ok.
Fick namnet av Heinrich Christian Funck, som var den som skapade discodansen.
Ja. Jag har alla hans skivor.
Mamma, visste du att jag skulle bli vegetarian från början?
Ja, det är klart jag visste.
Jag bestämde inte det i stundens ingivelse för att korven var slut.
Frågade du mig om jag ville bli vegetarian?
När då, när du föddes?
Det är jag som lagar maten och jag vill inte laga kött.
Så du får äta det jag äter.
Men jag har inte fått gå till McDonalds heller.
Är det här någon slags för tidig tonårsrevolt?
Jag kan inte hindra dig att gå till McDonalds.
Men jag skulle bli besviken om du gjorde det.
Du behöver inte oroa dig, mamma. Jag ska inte gå till McDonalds.
Efter ett par besök, verkade Will tro att han måste fråga mig om allvarliga saker.
Fast jag visste att han bara ville titta på "Xena - Krigarprinsessan."
Så hur går det hemma nu då?
- Menar du med mamma? - Ja.
Bara bra, tack.
Jag bara undrar, du vet, om hon--
Ja, jag vet, men inget sånt alls.
Stör det dig fortfarande?
Om det stör mig?!
Är du påklädd?
Vareviga dag.
Det är därför jag kommer hit istället för att gå hem.
Lite, när jag tänker på det.
Helvete.
Jag har ingen aning om varför han svor så där men det kändes bättre.
Det gjorde att jag inte kände mig löjlig för att jag blev så rädd.
Jag skulle inte göra misstaget att fråga om Fiona igen.
Marcus mådde uppenbarligen inte bra av det-
-och olyckligt nog kunde jag inte komma på något av värde att säga till honom.
Nästa gång kunde han prata med Suzie, eller en kurator-
-eller någon annan kunnig person som hade mer att komma med än dumheter.
Fan! Det är inte sant!
Den vidriga 19 november
Sex veckor före jul och redan spelade de den jäkla låten.
Pappa?
Hurdan var din pappa?
En sorglig typ, faktiskt.
Han skrev en skitsång som råkade bli en stor hit-
-och sen tillbringade han resten av livet med att försöka skriva en bättre.
Skulle du vilja skriva sånger som han?
Är det därför du har en gitarr?
Nej.
Så du har bara den för att det ser tuff ut?
Ja.
Jag gillar "Santa's Super Sleigh."
Madonna! Kom hit! Vi har något åt dig!
Kolla, han kommer undan! Skynda er!
På "Djurakuten" idag, den smarta hermelinen som håller-
-alla på sin vakt i Somerset.
Hallå!
- Vad gör ni? - Vem är du?
Vem är jag?!
Dra åt helvete, det är jag det! Kom igen, stick härifrån.
Vilka var de?
Vilka då?
Vad menar du "vilka då"?
De som försökte dränka dig i godis?
Jaha, de.
De är bara några äldre killar. De följde efter mig från skolan.
Händer det ofta?
De har aldrig kastat godis förut, det var något nytt de kom på.
Jag pratar inte om godiset. De försökte döda dig.
Ja, de är ganska jobbiga.
Det är alltid nåt. Mitt hår, mina kläder, att jag sjunger och sånt.
Och vad sa du? Att du sjunger?
Ibland sjunger jag högt utan att jag märker det.
Det är väl inte så smart?
Jag sa ju att jag gör det utan att tänka! Det bara blir så!
Självklart gör jag det inte med flit. Jag är inte dum i huvudet om du tror det!
Mitt råd är att hålla dig undan. Försök att göra dig osynlig.
Hur blir man osynlig?
Är en av dina köksapparater en osynlighetsapparat?!
Jag tror inte det!
Jag försöker att inte bry mig bara.
Det bara händer och jag önskar att det inte gjorde det, men sånt är livet!
Det finns inget annat jag kan göra.
Nej.
Det finns en sak du kan göra, Marcus.
Nu kommer du med mig.
Jag blev rädd att han skulle ta med mig till rektorn eller något sånt.
Men istället tog han med mig och shoppade.
Jag fattar inte.
Vi börjar med fötterna.
Jag kan inte göra dig osynlig, men jag kan få dig att passa in.
Jag förstår inte hur man knyter dem. De har konstiga snoddar.
Det heter Velcro.
Det är en helt ny revolutionerande teknik.
Herregud, inte är det så svårt!
Okej, vänta ett tag. Det är lite krångligt.
- Går det bra? - Ja, tack.
Vilken modemedveten pappa du har!
Så där. Coolt va, tycker du inte?
Jag vet inte.
- Tycker du att jag ser cool ut? - Ja, Marcus.
- Jag tycker du ser cool ut. - Ja.
Så där ja, du har gångstilen. Det är cool.
Strålande, "high five".
Helt plötsligt genomfors jag av en känsla av välmående.
Så det är det här folk kallar "naturligt hög"?!
Och det kostade bara 60 pund.
Jag hade gjort en olycklig pojke temporärt lycklig.
Dessutom fanns det inget för mig att vinna på det.
Jag ville inte ens få omkull hans mamma.
Marcus! Vad har hänt med dina skor?
De snodde dem!
Varför skulle någon vilja stjäla dina skor?
Jag insåg att det var bäst att säga som det var.
Det enda problemet var att sanningen tvunget skulle leda till fler frågor.
Det var snygga skor.
Det var ju bara vanliga bruna snörskor.
Nej, det var det inte. Det var coola nya gymnastikskor.
Var har du fått "coola nya gymnastikskor" ifrån?
Hon hade massvis med fler frågor.
Will köpte dem åt mig.
Will?
- Han som bjöd oss på lunch? - Ja.
Han liksom blivit en kompis till mig.
"Han har liksom blivit en kompis till dig"?
Hon upprepade det sista jag sa hela tiden.
Fast hon skrek istället.
Jag brukar gå hem till honom efter skolan.
"Du brukar gå hem till honom efter skolan"?!
- Du förstår, han har faktiskt inget barn. - "Han har faktiskt inget barn"?
Får jag spela dataspel nu?
Var bor han?
Han är inte hemma nu. Han är ute och äter middag.
Christine hade bjudit ut mig på middag för att ha ett peptalk.
Du kommer att sluta både barnlös och ensam.
Jag håller tummarna för det.
Du måste vara väldigt modig.
Varför tror du det, Christine?
De flesta människor behöver något i livet som håller dem uppe-
-och du har absolut ingenting.
Skrämmer inte det dig?
Har ni bestämt er?
Ja, jag har. Jag tar biff.
Vad i helvete handlar de här små efter-skolan-träffarna om?!
Hej. Ursäkta, vad sa du?
Jag undrar bara varför en ensam, barnlös man hänger ihop-
-med en tolvårig pojke varje dag?
Har du inte talat om för din mamma att du brukar komma hem till mig?
- Jag tror att jag har glömt det. - Berätta nu.
Vad gör du med min son?
Vänta ett tag nu...vad är det du antyder?
- Jag antyder ingenting. - Det verkar så.
Du antyder att jag på något sätt har förgripit mig på din son!
Jag undrar helt enkelt bara varför du underhåller tolvåringar i ditt hem?
- Herregud! - Åh, herregud.
Vad har du att säga till ditt försvar?
Nå!
Inget jäkla "nå" till mig!
Prata inte på det sättet till mig!
Han kommer över varje dag oinbjuden. Vet du varför?
De mobbar skiten ur honom i skolan! Och du märker ingenting!
Du skickar iväg honom som ett lamm till slaktaren!
Han slås i spillror vareviga dag, din tokiga jävla hippie!
Nu är du lite väl melodramatisk. Marcus mår bra.
Konstigt. Will hade rätt, inte mamma. Det borde vara tvärtom.
Du har inte särskilt stor erfarenhet av barn!
Jag har varit ett jäkla barn! Jag har gått i jävla skolan.
Jag kan se skillnad på ett barn som inte trivs och ett barn som är olyckligt!
Herregud, se på honom! Anklaga inte mig för att vara melodramatisk!
- Och detta ska komma från en kvinna som-- - Cowabunga!
- Vad är det med dig? - Inget.
Jag bara kände för att skrika.
Herregud, vilken familj!
Will, ni stör de andra gästerna.
Det är bra nu. Jag ber om ursäkt, men jag är färdig nu.
- Okej, så du är inte-- - Vadå?
Nej, det är jag inte, absolut inte!
Oroa dig inte!
Jag ska aldrig mer släppa in Marcus, okej?
Det ska faktiskt bli skönt att slippa er båda två.
Stick. Dra åt helvete!
Ursäkta.
Så det där var allt då?
Du kastar ut honom ur ditt liv, bara så där?
Ursäkta?
Ponera att du har rätt och jag har fel.
Vi säger att det finns en hel värld där ute för Marcus-
-som jag inte förstår, men som, mirakulöst nog, du gör.
Så vad ska du göra åt det?
Jag tänker inte göra någonting. Det är inte mitt ansvar.
- Din jävla fullblodsegoist! - Precis vad jag brukar säga till honom.
- Han sätter alltid sig själv främst. - Men jag är ju ensam.
Det är bara jag.
Jag sätter inte mig själv först. Det finns ju ingen annan.
Jo, det finns det!
Marcus finns, och du är inblandad nu.
Han kommer hem till dig upprepade gånger.
Det finns en anledning till att du finns i hans liv.
Du kan inte bara stänga av honom!
Du kan inte stänga av livet! Ingen människa är en ö.
- Hon har rätt. - Ja, det har hon.
Nej, det har hon inte, hon har fel!
Vissa människor är öar. Jag är en jävla ö!
Jag är för fan jäkla Ibiza.
Vad snackar du om?
Vill du komma över i jul?
Nej, Marcus, jag vill inte komma till er och fira nån jäkla jul.
Jag vill inte tillbringa julen med Fröken Självmords linsgryta och hennes avkomma!
Jag har alltid tyckt att hur man tillbringar julen-
-är en slags markering för var man står i livet.
Jag tänkte tillbringa denna jul på samma sätt som jag alltid gör.
Kolla på video, bli full och stenad.
Innan du kom så var jag alldeles ensam.
Det är inte bra att vara ensam.
Ensam, dåligt.
Vän, bra.
Vän, bra!
Kom hit nu.
Det bästa var att det inte bara var jag, Fiona och Marcus.
Och det sämsta var...nåja--
Jaha, så du är Marcus pappa?
Ja, jag antar det. Det här är min flickvän, Lindsey.
Och Lindseys mamma.
Hej där!
- Tack, pappa. - Varsågod.
Jag måste verkligen ge ungen beröm!
Han kunde bli entusiastisk över riktiga skitpresenter.
Wow, en tamburin! Tack, mamma!
Vad cool va, Will?
Ja, den blir bra att ha.
När jag såg den så tänkte jag, "det här blir perfekt".
Du kanske kan uppträda på den där skolkonserten. Få ihop ett band, skaffa lite vänner.
Kanske det, mamma.
När du sjunger, fylls mitt hjärta av ljus och lycka.
Tack, mamma.
Den här är ifrån mig.
Underbart, vad är det?!
Det är en CD, Marcus.
Med Mystikal. De är coola, du kommer att gilla dem.
Vad för sorts musik spelar Mystikal?
Typ, "world music".
"Shake Ya Ass."
Blandat med rap, ungefär.
"Shake Ya Ass"?
Är han marockan?
Tyvärr så har vi ingen CD-spelare.
Det gör inget.
Jag vet att ni inte har en CD-spelare så jag köpte en sån också.
Vilken tur han har.
Titta, mamma!
- Öppna din nu, Will. - Okej, tack så mycket.
"Handbok för ensamstående föräldrar"
- Marcus, är det här ett skämt?! - Ja.
Det var inte dåligt!
Hej, ursäkta att jag är så sen!
- Har jag missat något? - Nej, kom in.
- God jul. - God jul!
Hallå där!
Det var ett tag sen!
Var har du Megan?
Hon är med sin pappa. Var är Ned? Med sin mamma över jul?
Ja--
Nej, jag borde kanske gå nu?
Du kan klä ut dig till tomte och försöka få några julsångare i säng!
Är du en professionell tomte?
Vad trevligt!
Okej, nu får det räcka, jag sticker.
Tack så hemskt mycket, det var jättetrevligt.
Suzie har all rätt att visa sin ilska.
Ja, och nu har hon gjort det!
Nu har jag rätt att dra åt helvete.
Tack och hej.
Vänta!
Han är min kompis, jag har bjudit hit honom.
Jag borde vara den som säger till när han ska gå hem!
Jag har inte sagt åt Will att gå hem.
Suzie är arg, med all rätt. Hon bara berättar det för honom.
Hon har rätt, Marcus.
Glöm det bara.
Allt han gjorde var att ljuga ihop en unge under några veckor!
Herregud, det är väl inget! Vem bryr sig!?
I skolan gör de värre saker varenda dag!
Saken är den,att Will slutade skolan för länge sedan.
Han borde ha vuxit ifrån att ljuga ihop människor vid det här laget.
- Absolut! - Det är oschysst att gadda ihop er mot honom!
Han har uppfört sig mycket bättre sen.
Han har köpt gympaskor åt mig, han har låtit mig vara hemma hos honom-
-och han vet vad ett barn behöver.
Vadå? Dyra skor och snuskig musik?!
Om det verkligen är något du behöver så kan vi diskutera detta.
Nej, det kan vi inte. Det blir ingen diskussion utan ett bråk som alltid slutar med att du vinner.
- Varför inte bara säga vad jag ska göra? - För att jag vill att du ska tänka själv.
Jag tänker själv och jag vill att Will ska stanna!
Han är inte den ende som gjort fel!
Kommer du ihåg hur vi träffades, eller varför? För att du--
Huvudsakligen för att du kastade en jäkla limpa i huvudet på en anka så den dog.
Ursäkta mig! Men vad är det här om en anka?!
Ska vi få anka! Vad gott!
Självklart skulle vi inte äta anka.
Istället fick vi nötlimpa med palsternackssås.
Medan jag satt där, genomfors jag av en ovanlig känsla.
Jag hade trevligt.
Jag har aldrig haft trevligt på julen tidigare.
Min mamma brukade tvinga mig att sjunga "Santa's Super Sleigh"-
-inför mina berusade fastrar och farbröder-
-bara för att pika min pappa tror jag.
Men julen hemma hos Marcus gav mig, även om jag skäms att medge det-
-en varm och skön känsla.
Jag ser det som orsak till det som sedan skedde.
Först och främst blev Marcus kär.
- Hej. - Dra!
Och ännu underligare... det blev jag också.
Allt var faktiskt Marcus fel-
-för om du väl öppnat upp dörren för en människa så kan även andra komma in.
På nyårsafton träffade jag Rachel.
Hon var både intressant, smart och attraktiv.
Och i cirka fem minuter fick jag henne att tro att det gällde även mig.
...saker som politiska händelser.
Okej.
Jobbar du inom TV?
Jag? Inom TV, nej.
- Alla andra verkar vara i TV-branschen. - Ja.
Jag tittar på TV.
Aha, okej. Så du är oftare framför den än i den?
- I den? - Jaha, ja jag fattar.
Det var ren tortyr.
Under de fem minuterna insåg jag hur mitt liv skulle kunna vara-
-om jag bara hade varit lite intressant.
Om jag bara haft något att berätta om mig själv, om jag hade åstadkommit något.
Men jag gjorde ju ingenting.
Och om ungefär 30 sekunder skulle hon förstå och försvinna som en blixt.
Så vad jobbar du med?
Jag har lite ledigt just nu.
- Låter skönt. - Ja.
Vad är du ledig från?
För att vara helt ärlig, inte ifrån något alls faktiskt.
Det mest intressanta med mig är att jag faktiskt inte gör någonting alls.
- Gör du ingenting? - Nej, faktiskt inte.
- Ingenting. - Nej.
Wow.
Det--
Rachel, älskling!
Öst eller västkust-rap?
Jag har absolut ingen--
Sådär ja. Så var hon borta. Inget mer att tillägga.
All rapmusik låter exakt likadant för mig.
Eller fanns det något?
Jag känner en tolvåring som skulle mörda dig om han hört vad du sa nu.
- Verkligen? - Ja.
- Det gör jag med, när du säger det. - Jaså?
- Ja, vad heter din? - Min?
Han heter Marcus.
Min heter Ali. Alistair.
Så var det gjort.
Det var ingen lögn, utan 100 procent hennes antagande.
Nåja, 50 procent, åtminstone.
Nu var jag i lögnernas värld igen. Men den här gången var det annorlunda.
SPAT var en kul grej, det här var allvar, jag agerade i självförsvar.
Vi bestämde oss för att föra ihop våra pojkar.
Vilket i sin tur betydde att vi också förde samman oss två.
Ensamma föräldrar, ensamma tillsammans.
Gott nytt år!
Nu hade jag skaffat mig ett problem.
Och det fanns bara en person som kunde rädda mig ur det.
Shake ya ass, watch ya self
-Show me what you workin' with - Vad sa du till mig nyss?
Du hörde vad jag sa, din lilla snorunge, din eviga nolla!
Förlåt.
Jag sjöng bara med i en sång av Mystikal.
Det är rap.
Gillar du rap?
Lite.
Det sjungs mest av svarta. De är arga nästan hela tiden.
Men ibland vill de bara ha sex.
Ska du dra åt helvete?
För om du gör det så ska jag ge dig en smäll.
Jag ska inte dra åt helvete.
Jag hittar inte ens dit.
- Vad heter du? - Marcus.
Jag är Ellie.
Hej, Ellie, trevligt att träffas.
Inte så fort fram, jag är inte redo för kroppskontakt ännu-
-innan man vet ordet av så har vi väl sex.
Och vart kommer det att leda?
Sen får du sluta säga åt folk du inte känner att skaka på rumpan.
Okej, Ellie, vi ses!
Hej!
Jag skulle behöva din hjälp.
Varför sa du till henne att jag var din son?
Nej, jag sa inte det.
Jag förklarade ju, hon missuppfattade mig.
Men säg det då.
- Nej, det kan jag inte. - Varför inte?
Det är helt oväsentligt just nu. Kan du inte bara acceptera fakta?
Du är min son.
Jag kan berätta det för henne om du vill. Det skulle vara okej för mig.
Det var hyggligt av dig, Marcus, men nej tack.
- Varför inte? - Herregud!
För att hon har en väldigt ovanlig sjukdom som gör att om hon tror på något som inte stämmer-
-och sen får veta sanningen, så kommer hennes hjärna att börja koka och hon kommer att dö-
-okej?
Skitsnack!
Jag är verkligen intresserad av den här kvinnan.
Vad menar du, intresserad?
Vad är så intressant med henne?
Okej Marcus, varsågod!
Här får du min sista gnutta stolthet. Hoppas du är nöjd.
Jag vill gå ut med henne, okej?
Jag vill att hon ska bli min flickvän. Så, nu har jag sagt det.
Underbart! Varför sa du inte bara det?
Jag vet inte.
Jag skämdes väl eller nåt, jag är inte så van vid sånt här.
Jag har just träffat henne, hon heter Rachel. Hon är ganska--
Det finns en tjej i skolan, Ellie.
Jag skulle vilja att hon blev min flickvän, tror jag.
Jag vet inte helt säkert.
Jag hade tänkt att fråga dig om det.
Vad är skillnaden mellan en tjej som är din vän och en som är din flickvän?
Jag vet faktiskt inte.
Vill du röra vid henne?
Är det så viktigt?
Ja, du har väl hört talas om sex?
Det är ganska viktigt.
Jag vet, jag är väl inte dum heller.
Jag kan bara inte förstå att det inte har med mer att göra än det.
Jag menar att jag vill vara med henne mer, jag vill vara med henne hela tiden.
Jag vill berätta saker för henne som jag inte skulle berätta för dig eller mamma.
Och jag vill inte att hon ska vara ihop med någon annan.
Om jag fick allt det där--
Då skulle jag inte bry mig så mycket om ifall jag fick röra vid henne eller inte.
Nåja, det kommer, Marcus.
Du kommer inte alltid att känna så.
Okej, hur ser jag ut?
Bra. Hur ser jag ut?
Var bara så normal du kan.
Bra råd till Marcus.
Jag önskar bara att jag kunde ha följt det.
Ursäkta röran.
Det är där jag jobbar.
Min mun var torr och mina händer svettiga.
Jag kunde inte förstå vad i helvete det var som hände med mig.
Jag har inte hunnit städa undan...Ali?
Jag bara stod där, med ett idiotleende.
- Ska vi gå dit upp? - Visst, okej.
Ali.
Marcus.
Ali.
Vi går i samma årskurs i skolan.
Jaså? Jag tror att jag sett dig där.
Bra!
Då har ni killar säkert en massa att prata om.
Will, det här är Ali.
Ali, det här är Will.
- Okej. - Okej.
Vill ni killar stanna här uppe ett tag?
- Ja, det låter väl okej. - Ja, okej.
För ett ögonblick älskade jag honom.
Verkligen älskade honom.
Du kan visa dina nya dataspel.
Bra, okej, vi ses om en stund.
Vi låter dem hålla på.
Om din pappa går ut med min mamma, så är du så död!
Verkligen död!
- Oroa dig inte, han är okej. - Jag bryr mig inte om ifall han är okej.
Jag vill bara inte att han ska gå ut med min mamma!
Jag vill inte se vare sig honom eller dig här igen!
Jag är inte så säker på att jag kan bestämma det.
Men det får du ordna! Annars är du död.
Jag fick en känsla av att den här killen, Ali, kanske var en seriemördare.
Får jag testa din dator? Vad har du för spel?
Hör du inte vad jag säger?
Jo, det är bara det att det inte finns så mycket jag kan göra just nu!
Jag menar att, Will, min pappa,-
-han gillar din mamma och jag tror att hon är förtjust i honom med.
Hon är inte alls förtjust i honom!
Hon är bara förtjust i mig!
En otrolig sak med Rachel-
-var att jag ville kyssa henne varenda gång hon sa något intressant.
Vilket hon gjorde hela tiden.
Det var sexigt och det var konstigt.
Jag använder Bristolpapper, Indiskt bläck och--
Tråkar jag ut dig?
Nej, nej, nej.
- Vadå? - Ingenting.
Du bara liknade Marcus jättemycket för ett ögonblick där.
Gjorde jag?
Jag tycker det är så gulligt hur mycket han försöker vara som du-
-och att han klär sig precis som du.
Jag tycker inte att jag klär mig som Marcus.
Marcus?
Vänta! Vänta ett tag. Kom nu så vi går tillbaka.
- Han är helt knäpp i huvudet! - Nej då, det är han inte.
Han sa att han skulle stycka mig i smådelar och gömma dem under golvbrädorna.
- Gjorde han? - Nej.
Men jag är säker på att han skulle kunna göra det.
Det bli bättre nu. Du kommer att tycka om det.
Marcus, Ali har något att säga dig.
Visst har han?
Förlåt, Marcus.
Det var dumt att säga det jag sa.
Det är okej, Ali.
Ali tycker att allt det här är jättejobbigt.
Ja, det gör Marcus med.
Eller hur, kompis?
Du vet, med skilda föräldrar-
-och att inte veta hur man ska känna inför nya människor och sånt.
Ja, precis...precis så som jag känner.
Ali kom inte överens med den förra killen jag gick ut med.
- Han var en lögnare! - Såja, älskling!
Det stämde inte till 100 procent där.
- Jag menar inte att du och jag gör det heller. - Jag förstår.
Det är okej, han gillar dig, det har han sagt till mig.
- Tack för det! - Åh, gud.
Se inte så orolig ut, älskling!
Ellie!
-Marcus? Följer du efter mig? - Nej.
Vad synd, det fick mig att känna mig som en kändis.
Ja, men det visste jag ju inte då, snygging!
Jag säger bara, akta dig lite.
Ni ser mer ut som husdjur och matte än som flickvän och pojkvän.
Jag är i alla fall ärlig.
Vad menar du med det?
Det är bara det att du och Rachel--
Vadå? Vad menar du med det där?
Jag vet inte, jag tror bara att det blir problem med dig och Rachel.
Jag menar, du vill vara med henne, men hon tror att du har en son.
Och det har du inte.
Om du ska vara tillsammans med någon-
-så borde du väl berätta om sånt?
Nej.
Du vet... sanningen.
Vad är det för fel på dig?
Men senare den kvällen, när jag var ensam-
-så kom jag ihåg den kompromiss som Marcus varit beredd att göra.
Ja, jag ville röra vid Rachel.
Men just nu, om jag fått välja-
-så skulle jag ha nöjt mig med mindre, precis som Marcus gjorde.
Herregud, höll jag på att förvandlas till Marcus?
Skulle han köpa skor åt mig snart?
Jag tog hans råd och sa som det var till Rachel.
Eller något liknande sanningen i alla fall.
Att jag inte var Marcus biologiska pappa.
Och det där är inte äkta sjögräs.
Problemet var bara att när jag en gång sagt sanningen-
-så visste jag att det skulle komma många fler följdfrågor.
Jag förstår inte, om du inte är hans biologiska pappa-
-och du bor inte med honom. På vilket sätt är han då din son?
Jaha, jag förstår.
Det måste verka väldigt underligt utifrån sett.
Berätta hur det ser ut från insidan då?
Det är bara en sån där lång, tråkig historia.
Ska vi gå över till vin nu?
Vill fröken ha lite kinesiskt risbrännvin?
Du skulle nog vilja prova Panang Paneng misstänker jag.
Ja?
Nej.
Berätta om din relation till Ali.
Är den lika komplicerad som min och Marcus?
Nej, jag gick i säng med hans pappa och nio månader senare föddes han.
Det var rätt okomplicerat.
Ja, jag blir lite avundsjuk där.
Jag är ledsen att jag tjatar vidare om det här, men jag har inte fattat allt ännu.
Du är Marcus styvfar, men du bor inte med honom eller hans mamma.
Nej, du förstår... vänta--
Jag har aldrig sagt att han är min son.
Har jag?
Orden "Jag har en son som heter Marcus" har jag aldrig uttalat.
Du valde att tro det?
Jaha, okej.
Så det är bara jag som fantiserar!
Jag ville tro att du hade en son, så jag lät min fantasi löpa amok.
Självklart spelade jag en roll i det också, det förstår jag.
Nej! Inte alls. Jag träffade dig och tänkte "snygg kille".
Gud, hoppas att han har en son. Helst en töntig tonåring.
Sen dök du upp hemma hos mig tillsammans med Marcus, och bingo!
Nu kopplade jag ihop allt fel på grund av någon djup inre längtan som jag har.
Straffa inte dig själv så hårt för det.
Det kan hända vem som helst.
När jag först träffade dig, tyckte jag att du verkade lite innehållslös.
Men sen fick du mig att ändra mig.
Kanske hade jag rätt.
- Rachel, lyssna nu. - Ja?
Förlåt, men du har rätt.
Jag är...innehållslös.
Jag är egentligen...ingenting.
Jag vet inte vad i helvete jag tänkte på. Jag ber om ursäkt.
Hej då, Ellie.
Marcus, min kille!!
Hej då, Marcus!
Vi ses, Marcus!
Mamma?
Så om z=17, blir x>2?
Marcus?
Jag kunde inte svaret.
Jag visste inte vad "x" var lika med.
Och jag visste inte hur jag skulle kunna hjälpa min mamma.
Sen kom jag på det.
Det var något hon sagt som jag kunde göra för henne.
- Jag tänkte jag skulle sjunga på skolkonserten. - Du, på rockkonserten?
Jag tror inte det är en så bra idé.
Kan ni ackompanjera mig?
Jag har bara en tamburin.
Nej, jag är ledsen, men det skulle vara lika med självmord.
De kommer att korsfästa dig.
Mamma har börjat igen.
- Ursäkta, börjat med vad? - Vad menar du med "vad"?
Med gråtandet.
Hon sitter hemma hela dagen och gråter.
Hon gör det på morgnarna också.
Det är lika illa nu som innan döda-ankan-dagen.
Marcus, jag är ledsen-
-men jag är lite upptagen just nu.
Upptagen, med vad?
- Hörde du inte vad jag sa? - Jag hörde.
- Vad vill du att jag ska göra? - Jag vet inte.
- Du kanske kan prata med henne. - Jaha, och vad skulle jag säga?
- Jag vet inte. - Varför skulle hon lyssna på mig?
Vem är jag för henne?
- Jag är ingen. - Det är du inte alls.
- Du är-- - Vem, vad tycker du att jag är?
Vem tror du att du är?
Du kommer hit, oinbjuden, stör mig i mitt liv och strular till saker.
Vad är det du vill ha av mig? Det här är inte mitt problem.
Jag är inte din familj. Jag är inte din farbror.
Jag är inte din storebror.
Vi har fastställt att jag inte är din pappa heller, eller hur?
Men--
Jag ska säga dig vad jag är.
Jag är killen som är bra på att välja gympaskor och musik, okej?
Så är det. Jag kan inte hjälpa dig med verkliga saker.
Jag kan inte hjälpa dig med betydelsefulla saker.
Du kan försöka.
Du har rätt.
Du kan inte hjälpa mig.
Hur skulle du kunna det?
Du är bara en knäppskalle som tittar på TV hela dagarna-
-och köper saker.
Du bryr dig inte ett skit om någon och ingen bryr sig ett skit om dig!
Mamma sa att när jag sjöng, så förde det in ljus och lycka-
-i hennes liv.
Så jag gör det även om det betyder att mitt liv tar slut.
Titta, mamma!
Mitt liv är indelat i tidsenheter. Köpa CD-skivor: Två enheter.
Äta lunch: Tre enheter.
Träna: Två enheter.
Sammantaget hade jag ett väldigt fullbokat liv.
Det var bara det... ..att det inte betydde något.
Sanningen var att det bara fanns en sak som betydde något för mig:
Marcus. Han var det enda som betydde något för mig.
Och Fiona var det enda som betydde något för honom.
Och hon var på väg att falla ifrån.
Ensamstående föräldrar, ensamma tillsammans!
En för alla, alla för en!
- Fiona! - Will, det var länge sedan vi såg dig här!
Hur mår Ned?
Vem? Han är bara skit, han finns inte!
Ja, jag hittade på honom.
- Hittade du på honom? - Ja.
- För att träffa kvinnor. - Du är sjuk!
- Fiona, jag måste prata med dig! - Sätt igång.
Nej, vi måste prata allvar, privat.
Nej, det här är en cirkel av sanning.
Vad du än har att säga, så kan du säga det inför alla här.
Okej, snälla försök inte ta livet av dig igen!
Jag kan inte förstå att du sa det där! Det är min privata angelägenhet.
Ja, det är just det som det inte är!
Marcus är orolig för dig.
Jag är orolig för honom för att han är orolig för dig!
Will, jag har inga planer på att ta livet av mig!
Inte?
Inte just nu, nej.
Underbart.
Bra.
Du vet att jag inte är attraherad av dig, eller hur?
Vad snackar du om? Nej, är du tokig?
Oj, totalt fel ord!
Men det där är något som vi borde prata om lite grann.
Gråtandet på morgnarna, depressionen.
Vi måste ordna det.
- Det är vad män tror, eller hur? - Vadå?
Att om du inte har ett svar, eller inte kan säga:
"Jag känner en kille på Essex Road som kan ordna det", så är det inget att bry sig om.
Nej.
Nåja, okej. Jag skulle väl det.
Jag skulle verkligen vilja känna en kille på Essex Road-
-för jag har en känsla av att jag är värdelös.
Will, du är inte alls värdelös.
Du är här! Det är det som räknas.
Jaha.
- Kan vi-- Gör det något? - Vadå?
-Marcus ska sjunga på skolkonserten. - Ska Marcus sjunga?
- Ja, sjunga. - På skolan?
Det är en popkonsert. Han är så förväntansfull.
- Jag vill hinna dit i tid. - Vänta, vänta...vad ska han sjunga?
- Hur dags börjar det? - Vad har du emot att Marcus sjunger?
Du vet drömmen där man kommer till skolan utan byxor och alla skrattar?
- Vad har det med det här att göra? - Det kommer hända Marcus, men på riktigt.
Om han sjunger den låten inför de barnen-
-så kan du avskriva honom tills det blir dags för universitetet.
Om han nu kommer till universitetet, för han kommer att slitas i stycken.
Du kan inte hindra någon att uttrycka sig själv!
Han uttrycker inte sig själv! Han uttrycker dig!
Åh, gud.
Vadå? Herregud!
Du har rätt. Will, är jag en usel mamma?
Nej, du är inte en dålig mamma. Du är bara spritt språngande galen.
Nej, det är jag, jag är en dålig mamma.
Jag har låtit saker glida ifrån mig och inte varit tillräckligt uppmärksam.
Han är en mycket speciell pojke.
Och han har en mycket känslig själ och nu har jag sårat den!
Snälla, håll tyst nu! Du skadar min själ!
- Okej, du parkerar. - Vad?
Hej.
Vad gör du här?
Det är Ali där uppe.
Han är begåvad.
Det här var "The Def Penalty Kru" med "Murder Fo' Life."
Vårt nästa stora nummer är Marcus Brewer-
-som ska sjunga Roberta Flacks älskade Killing Me Softly.
Han ackompanjeras av Simon Cosgrove vid skivspelaren.
Marcus, jag kan inte göra det här!
- De där ute kommer att bua ut oss. - Men du sa ju--
Förlåt, men här får du dina fem pund tillbaka.
När som helst nu.
Kom igen, Marcus, din dumskalle!
Vänta, vänta!
Ursäkta mig, men vad är det som pågår här?
Ingenting, allt är under kontroll. Jag är bara hans sångpedagog.
Vad gör du här?
Jag hörde att du skulle begå offentligt självmord, så jag kom förbi.
- Min ackompanjatör stack. - Strålande.
- Då kan du låta bli att göra det här. - Det går inte.
Jodå, det kan du. Säg bara: Artistiska meningsskiljaktigheter.
Det fungerar inte utan honom. Han har drogproblem.
Min mamma vill att jag ska sjunga! Det gör henne lycklig!
Lyssna nu, inget du gör kan göra din mamma lycklig, okej?
Inte i långa loppet i alla fall. Det kan bara hon ordna själv.
- Nu får du lov att komma hit! - Dra åt helvete med dig!
Vad jag vill säga är, att det viktigaste är att du gör så du själv blir lycklig.
Jag har försökt göra mig själv lycklig. Hon har försökt göra sig själv lycklig.
Det fungerar inte.Du behöver andra människor för att kunna bli lycklig!
Ja, exakt!
Om andra har förmågan att göra dig lycklig så kan de också göra dig olycklig!
Tror du att de där ute ska göra dig lycklig?
Vänta nu, Marcus, gör det inte.
Marcus! Helvete!
Kom igen, Britney!
Ja, sjung lite för oss!
Den här är till min mamma.
Du är skitdålig!
Vem i helvete är det där?
Sluta nu!
Will.
Vi är klara nu.
Will, kom igen!
Will, vi är klara!
Så där stod jag och"killed them softly" med min sång.
Eller jag blev snarare krossad och inte speciellt "soft" heller.
Jag sjöng med ögonen stängda.
Om jag var rädd?
Jag var lamslagen av rädsla.
Det här var definitivt inget öliv!
Tack så mycket, Finsbury.
Jag skulle vilja presentera en av två medlemmar i bandet.
Marcus Brewer på sång och tamburin.
Det var nog allt.
Fort, vi sticker nu.
Marcus, tack för sången.
Du var underbar.
- Tycker du? - Ja.
Jag tycker faktiskt att vi borde fira!
Okej.
Vad säger du om McDonalds?
- McDonalds? - Ja.
Tack, mamma, men det är bra ändå.
Nej, jag vill verkligen gå till McDonalds.
Men jag är faktiskt inte hungrig.
Kom igen, menar du att du inte kan "mörda" en Big Mac?
Mamma!
Okej, en annan gång.
När som helst.
Jag kommer att finnas här att bra tag, ska du veta.
Runt tiden för nästa jul så var allt tillbaks till normala gängor.
Innan du kom--
Varje människa är en ö. Det håller jag fast vid.
Men uppenbarligen så är vissa människor delar av ögrupper.
Under havets yta så är de faktiskt sammankopplade.
Ska du gifta dig med min mamma då?
Jag vet inte.
Varför?
Tror du att hon skulle vilja det?
- Förut ville jag att han skulle gifta sig med min mamma. - Menar du allvar?
Ja, men det var bara när hon var deprimerad och jag var desperat.
Tack för det, kompis!
- Will, hur använder man den här mixern? - Man låter bli.
Förr så tyckte jag att två inte räckte. Herregud.
Nu fanns det massor av människor.
Och det var fantastiskt... ... för det mesta.
Kan ni två slöfockar resa er upp och komma och hjälpa till nu?
Så hur känner du Will?
Vi var volontärer samtidigt på Amnesty International för några år sen.
Ja, det stämmer. Hur är situationen i Burma, Tom, bättre?
Är det bra?
Ja, och helt oväntat ringde han om jullunch.
Och nu är jag här!
Jaså?
Hur går det med dig och Ellie?
Är hon din flickvän?
Är du knäpp?
Var har du köpt de där gympaskorna?
- Vadå då, är det något fel på dem? - Nej, inte alls.
Vadå?
Förresten så tror jag att det finns en chans för dig och Rachel.
- Om du inte strular till det. - Tack ska du ha.
Jag hade skapat ett monster.
Eller kanske var det han som skapat mig.
Jag vet inte varför Will var så upprörd.
Allt jag menade var att jag inte tror att tvåsamhet är framtiden.
Man behöver mer än det. Man behöver uppbackning.
Som jag såg det, så hade både Will och jag uppbackning nu.
Det är som det där han berättade att Jon Bon Jovi sa:
"Ingen människa är en ö."
källa: undertexter